Hakkuiden vähentäminen voisi tuoda Suomelle metsäteollisuuden menetyksiä suuremmat hyödyt

Mikko Mönkkönen ja Teppo Hujala kirjoittivat katsauksen hakkuiden vähentämisen vaikutuksiin. Lue koko artikkeli Metsätieteen aikakauskirjasta.

Hakkuiden vähentäminen Suomessa näyttäytyy ennen kaikkea keinona vahvistaa ilmastohyötyjä, turvata luonnon monimuotoisuutta ja uudistaa talouden rakennetta kestävämmäksi. Nykyisellä hakkuutasolla metsien hiilinielu on heikentynyt merkittävästi, ja suuri osa korjatun puun hiilestä vapautuu nopeasti takaisin ilmakehään. Hakkuiden maltillistaminen on nopein tapa vahvistaa hiilinieluja ja edetä kohti hiilineutraaliustavoitetta. Jo noin 10 miljoonan kuutiometrin vuotuinen vähennys voisi kasvattaa maankäyttösektorin nettonielua merkittävästi, mikä tuottaa myös huomattavaa laskennallista taloudellista hyötyä.

Samalla hakkuiden vähentäminen tukee luonnon monimuotoisuuden turvaamista. Metsätalous on keskeinen syy metsäluonnon uhanalaistumiseen, ja hakkuiden keventäminen sekä suojelun lisääminen parantavat elinympäristöjen tilaa. Näillä hyödyillä on myös taloudellinen ulottuvuus: ekosysteemien toimivuus on monen elinkeinon perusta, ja monimuotoisuuden vahvistuminen voi tuottaa merkittäviä, vaikkakin usein markkinoiden ulkopuolelle jääviä hyötyjä.

Talouden näkökulmasta hakkuiden vähentäminen voi toimia ajurina rakennemuutokselle. Vaikka metsäsektorin arvonlisä supistuisi nykyisellä tuotantorakenteella, rinnalle voi kehittyä uusia, korkeamman lisäarvon liiketoimintoja. Metsiin kytkeytyvät palvelut, kuten matkailu ja hyvinvointipalvelut, sekä muut ei-puubiomassaan perustuvat ratkaisut tarjoavat kasvupotentiaalia, joka voi pitkällä aikavälillä ylittää perinteisen tuotannon menetykset. Monipuolistuminen myös vähentää talouden riippuvuutta yhdestä sektorista ja parantaa sopeutumiskykyä.

Ilmastohyödyt eivät myöskään rajoitu Suomeen. Vaikka hakkuiden vähentäminen voi aiheuttaa hakkuuvuotoa, tutkimusten perusteella kokonaisvaikutus voi silti olla ilmastoa hillitsevä. Lisäksi vuodon haittoja voidaan pienentää ohjauskeinoilla, kuten kansainvälisellä sääntelyllä, hakkuiden kohdentamisella vähemmän herkille alueille sekä materiaalitehokkuutta parantamalla.

Työllisyysvaikutukset ovat todellisia, mutta ne kytkeytyvät laajempaan kehitykseen: metsäsektorin työpaikat ovat vähentyneet jo pitkään automaation ja rakennemuutoksen vuoksi, eikä hakkuumäärien kasvukaan ole pysäyttänyt tätä trendiä. Siksi keskeiseksi kysymykseksi nousee, miten siirtymää hallitaan ja millaisia uusia työmahdollisuuksia syntyy tilalle.

Kokonaisuutena hakkuiden vähentäminen voidaan nähdä osana laajempaa systeemistä muutosta, jossa siirrytään volyymipohjaisesta, matalan lisäarvon tuotannosta kohti monipuolisempaa ja kestävämpää metsien käyttöä. Oikein ohjattuna tämä muutos voi yhdistää ilmasto- ja luontohyödyt talouden uudistumiseen. Vaikka muutos kohtaa väistämättä kitkaa, tutkimukseen perustuva ja johdonmukainen luonnonvarapolitiikka voi auttaa suuntaamaan kehitystä niin, että pitkän aikavälin kokonaishyödyt ylittävät lyhyen aikavälin menetykset.